Пърси Биш Шели
На чучулигата

Превод от английски: Цветан Стоянов, 1959

chitanka.info

Не си ти малка птичка,

а дух на радост дива!

Във утрото самичка,

сърцето ти разлива

родена в тоя миг мелодия звънлива!…

Нагоре, все нагоре,

далеч от нас се рееш!

Сред сините простори

ти като пламък грееш,

и пееш и летиш, и пак летиш и пееш!

Над мълниите жарки

на слънце нажежено,

над облаците ярки,

в зова ти въплотено,

самото щастие е сякаш устремено!…

Лазурната позлата

край теб се разтопява.

В зората тъй звездата

погаснала остава —

макар незрима да си, чувам те тогава!

Че твоят глас чудесен

е бърз като стрелите

на оня диск небесен,

що заран зад зарите

ний още сещаме, макар че вече скрит е!…

С напеви сладкогласни

изпълваш ти небето!

Така във нощи ясни

грей месецът, додето

лъчите му прелели наводнят полето! …

Ти, птичко непозната,

какво на теб прилича?

Тъй както под дъгата

кристален дъжд се свлича,

тъй песенен поток сега от теб се стича!…

Като поет незнаен

пред изгрев чист и весел,

със своя стих омаен

за миг света унесъл,

ту пръснал радости, ту страхове донесъл

като девойка млада,

която пак сама е

във замъка, и страда,

и своя блян ласкае

и тъй нежна музика, каквато любовта е

като светулка златна,

в росата засияла,

сред сянка благодатна

искрици разпиляла,

макар цветя и храсти да я тулят цяла;

като роза дива,

влудила ветровете,

които похотливо

й късат цветовете,

но лъхне ли ги тя, от слабост са обзети

— си ти! И всеки вятър,

и дъждовете бесни,

и капките в тревата,

и мирисите пресни,

без мъка надминаваш с чудните си песни!

Ти, дух! Ти, малка птичко,

сърцето твое дай ни!

По-шеметни от всичко

са дните ти безкрайни

— и от нектара, и от поривите тайни!

И всеки химн тържествен,

и ромон на съблазни

пред твоя глас божествен

са само звуци празни —

дори и в най-добрите нещо скрито дразни!

Къде извират твоите

щастливи излияния?

В реките ли? В усоите?

В небесните сияния?

Не са ли те любов? И липса на страдания?

Че в чистата отрада

на песента ти няма

ни мъка, ни досада,

пред теб скръбта е няма!

Обичаш ти, но без пресита и измама!

Заспала или будна,

смъртта ти съзерцаваш

с оная мъдрост чудна,

която нам не даваш,

и с нея своя вик в потоци разпиляваш!

А ний, ний сенки гоним,

тук в своята бърлога.

Дори в смеха си роним

понякога тревога!

Най-нежните ни песни крият изнемога!

И даже да заглъхнат

омразата, скръбта ни,

сълзите да пресъхнат,

да няма страх и рани,

за нас пак твойта радост чужда ще остане!

Напевите най-звучни

и книгите най-скрити

не могат да научат

на твоя дар певците,

тъй както ти ги учиш, враг на низините!

О, дай ми радостта си,

да пея с тебе, птичко!

Да ливна лудостта си

в ликуване едничко,

и както аз те слушам, тъй да ме слуша

всичко!…

1820

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.